![Zóny pre každého študenta Zóny pre každého študenta](graphics/zones_logo_2x.png)
Zmätené dvojičky zo slepej uličky – Gabriela Futová
Zmätené dvojičky zo slepej uličky – Gabriela Futová (Próza na Hviezdoslavov Kubín pre siedmačku)
Dokelu! Môj brat Rišo sa asi kvôli mne prestal schádzať s Miriam. V poslednom čase prestala k nám chodievať. Asi jej musel niečo o mne povedať. Zrejme to, ako som mamke vykrikovala, nech si na varenie a pomoc v kuchyni zavolá našu dokonalú susedku. A pritom to vôbec nebolo namierene proti Miriam. Skôr proti spôsobu, akým ma mama núti pomáhať v domácnosti. Myslí si, že keď predo mnou vychváli Rišovu frajerku, tak sa z toho poskladám.
Najprv som to hodila za hlavu. No a čo. Nech sa hnevá! Lenže potom mi napadlo, že som k nej nespravodlivá. Čím viac som nad tým rozmýšľala, tým viac ma to škrelo. Až som nevydržala a utekala som za ňou.
-Musíme sa porozprávať! vyhŕkla som na ňu, len čo mi otvorila dvere. Vôbec som nevedela ako začať. Okúňala som sa a ona tiež, až z nás oboch naraz vypadlo „Prepáč!“ To nás pobavilo. Atmosféra sa uvoľnila a ja som jej povedala všetko:
Ako som rada, že chodí s Rišom, ale že mi tým pádom chýba ako kamoška..
Že mi neprekáža, ak u nás doma pomáha, ale predvádzať sa nemusí, lebo ja mám z toho potom zle.
A že nemusí byť úplne dokonalá vo všetkom, lebo že ma z nej raz porazí.
- Vieš, povedala, nechcela som sa Rišovi znepáčiť a neuvedomila som si, že som to asi prepískla.
- Moja zlatá, zdvihla som obočie, prepískla si to ...a riadne. Mama ma teraz núti robiť také veci, ku ktorým ma predtým vôbec nepustila.
- Prepáč, Ria, prepáč! ospravedlňovala sa Miriam. Kútiky úst jej však pritom ťahalo dohora. Vieš, ako si mi chýbala?
- A vieš, ako ty mne? Koza jedna zaľúbená. Miriam, nechcem, aby si kvôli mne prestala chodiť s Rišom. Bez teba to nie je on. Celý deň nevylezie z izby a taký brat ma vôbec nebaví.
- Ani mňa. Ale nechcela som stáť medzi vami. Ja by som chcela byť aj s tebou, aj s ním.
- Počúvaj, Miriam, a môžem ti dať jednu chúlostivú otázku? nabrala som zrazu odvahu.
- Jasné, pýtaj sa čokoľvek. Ty môžeš klásť aj trápne otázky.
Do tváre mi vstúpila červeň. Ale aj tak som sa opýtala. –Aké to je, keď sa s Rišom bozkávaš? Hneď ako som dopovedala, očervenela aj Miriam. No.... Ozaj, a dobrú voňavku si mu vnútila. Zahryzla som si do pery, aby som nepovedala somarinu, čo sa mi tlačila na jazyk. Nechcela som pokaziť čaro ďalšej babskej chvíľky.
Čušať som však vydržala len do príchodu domov. Rišo sa práve presúval z kuchyne do izby. V ruke niesol tanier plný nejakých dobrôt. Jasne, mamina mu nachystala, chudáčikovi, aby zosilnel.
- Mimochodom, poďakoval si sa mi za voňavku? postavila som sa mu do cesty. Z taniera som mu rýchlym chmatom ukradla kúsok syra a chlieb.
- Prestaň! zavrčal na mňa. Ale vôbec som si to nevšímala. Bol pomalý, a tak som mu uchmatla aj ďalší kúsok syra a salámu. Až potom som mu ustúpila z cesty.
- Ozaj, poznamenala som, mal by si si umyť zuby, Miriam už si ich umýva. O chvíľu bude tu. To bol pohľad. Zrazu nevedel, čo má s tým obloženým tanierom robiť. Strčil mi ho rovno do rúk a vrútil sa do kúpeľne. Samozrejme, Miriam sa jedla ani nedotkla. Iba sa zvláštne usmievala. A keď konečne dorazil aj voňavý Rišo, venovala mu taký pohľad, že by to rozmrazilo aj ľadovec.